Tidligere på AMCs The Walking Dead...
Jeg var med Beth.
Det er en vandrer. Jeg har forbedret meg.
Snart vil jeg ikke behøve dere.
Jeg var med henne en stund.
Beth, løp!
Jeg vil ikke forlate deg.
Gå ut, opp mot veien! Jeg møter deg der!
Men hun lever?
Sort bil, med hvitt kors malt på.
Jeg forsøkte å følge etter, jeg forsøkte.
Er hun død?
Hun er bare borte.
Hei! Hallo!
Hei!
Alt er bra. Okay?
Legg den ned. Legg den ned, nå.
jeg er Dr. Steven Edwards.
Dette er politibetjent Dawn Lerner. Hvordan føler du deg?
Hvor er jeg?
Gradys Minne Sykehus i Atlanta.
Hvordan kom jeg hit?
Mine kollegaer fant deg i veikanten, omgitt av udøde.
Du forstuet håndleddet...
...og du pådro deg en mindre hodeskadene.
Husker du hva du heter?
Beth.
-Mannen jeg var med, er han også her? -Du var alene.
Om vi ikke hadde reddet deg, ville du blitt en av dem.
Du skylder oss.
Noen av dem var ute for omtrent en uke siden.
De fant to esker med bakemix...
...og en Merle Haggard kassett ved en lastebilstasjon...
...og denne mannen under ei bro.
Hjertestans og ekstrem dehydrering.
Jeg gjorde mitt beste.
Vent, så det er alt?
Om ikke pasienten viser bedring...
Vel, Dawn bestemmer.
-Stopp.
Kom igjen, kroppen blir kald.
Hvor mange mennesker bor her?
Akkurat nok til å overleve.
Noen av oss begynte her, andre kom som pasienter.
Alle har en jobb.
Kan vi ikke begrave ham?
Nei, vi går utenfor kun når det er behov.
Det er kanskje ikke det mest verdige systemet...
...men vi jobber med det vi har.
Vi har klart å sikre og vokte trappeoppgangene...
...men vinduene er knust i første etasje.
De udøde finner veien inn når de hører lyder.
Og om likene er varme...
...vil de rydde opp litt av rotet.
Bruk alt du har til rådighet.
Det er også den raskeste veien ned.
Du ser bedre og bedre ut.
Vi hørte om noen våpen...
...jeg og partneren min var langt ute.
Det var da vi så deg...
...ligge i veikanten.
Du husker meg ikke, hva?
Jeg kjempet mot en vandrer.
Og så ble alt svart.
En av de så på låret ditt, men vi kom dit først.
Men jeg kom dit først.
Tok meg av den udøde.
Jeg er Gorman.
Når noen gjør deg en tjeneste...
...er det høflig å vise takknemlighet.
Om du ikke vil at jeg skal notere alt du tar.
Alt har sin pris, ikke sant?
Huh.
Vi finner Joan.
inntil da, har du vaskejobb, og jeg vil at uniformen min...
...skal vaskes separat og presses.
Jeg vet.
Altviter.
Jeg brukte å ha følelsen av å drukne i saker.
Nå er havene tørre...
...og jeg kveles i kjedsomhet.
Du er heldig.
Om du føler deg trygg nok til å kjede deg...
...er du heldig.
Det er Junior Kimbrough. Liker du det?
Jeg kan ikke huske sist jeg hørte på en plate.
Det er en av frynsegodene jeg får ved å være legen her.
Det, og hva nå enn dette er?
Marsvin.
Hvor er maten din?
Desto mer jeg tar, desto mer skylder jeg, ikke sant?
Hei.
Har du smakt masvin?
Det trodde jeg ikke.
Du ville ikke kalt det en frynsegode.
Sitt ned.
Dawn behøver ikke å vite noe. Kom igjen.
Vel?
Hmm.
Det er godt nok for Peru.
Det er en Caravaggio.
Jeg fant det på gaten utenfor skolen.
Som søppel.
Det er vakkert.
Det har intet sted lenger.
Kunst handler ikke om overlevelse.
Det handler om prakt.
Å være mer enn dyr.
Heve seg over.
Kan vi ikke det lenger?
Jeg vet ikke.
Jeg synger.
Jeg synger fortsatt.
-Vi har en ny en. -Fant lommeboken hans.
Han heter Gavin Trevitt.
Falt fra første etasje når han prøvde å hjelpe noen.
Han har mistet mye blod, og organene feiler.
Jeg tror ikke han vil overleve.
-Vi har gitt han gass alt-- -Jeg har dette.
Du sa du ville redde folk, så redd ham.
Jeg kjenner ikke engang til skadene hans.
Hør, han er en taper. Du ba meg om og ikke sløse ressurser.
Vel, i dag vil jeg at du forsøker.
Okay, plugg EKGen og ultralyden inn i den batteripakken.
Gå. Bra. Bra, bra, bra.
Fest den til pasienten.
Spenning i pneumothorax. Punktert lunge.
Beth, jeg trenger en stor hul nål fra det skapet.
Vil han overleve?
Han falt fra en bygning, Dawn.
Vil han overleve?
Ser du disse blåmerkene?
Han blør innvendig...
...men jeg behøver en CAT skanner for å vite hvor alvorlig.
Og selv om jeg kunne fastslå det...
...har jeg ikke verktøy til å redde ham.
Jeg fortalte deg, dette var sløsing av ressurser.
Steve, tenk på hva som er på spill her.
-Er hun alltid slik? -Kun på de dårlige dagene.
Uheldigvis for oss, vil det si alle dager.
Noah la igjen ei ny skjorte til deg.
Hva er galt med denne?
Hun elsker at alt er pent.
Hun må elske kontoret ditt.
Vi har alle en måte å straffe henne på.
Jeg venter på deg utenfor.
Dawn trenger deg, nå.
Det er heldig for henne at vi fant henne.
Uansett hva du tenkte, så var det ikke verd det.
Okay, du har to valg.
Enten kutter vi av armen din, eller du gjør det selv.
Faen ta deg og den lille hurpa!
-Bråkjekke hore. -Gorman, kom deg ut!
Det er bedøvelse. Du trenger det.
-Dra til Helvette. -Hun tok sitt valg, gjør det.
Gjør det.
Nei, nei, nei! Jeg ba dere om å la meg være!
Vi lar deg ikke dø.
Vi lar deg ikke omvende.
Hvor tror du at du skal?
-Jeg kan ikke hjelpe. -Vil du at hun skal dø?
Beth, du må holde henne nede.
Gjør det nå, nå.
- Det går bra, det går bra. - Kom igjen.
Hold hendene dine unna meg!
Jeg vil ikke tilbake til ham!
Du behøver ikke.
- Du kan ikke kontrollere dem. - I will.
Beth, er du klar?
Går det bra?
Jeg er Noah.
Beth.
Takk for det.
Jeg tenke du ville behøve det...
...etter i morgest.
Jeg burde nok brakt med meg hele glasset.
Her, dette bør passe.
Vet du hva som skjedde med Joan?
Om hun ble, og jobbet en stund...
...kunne hun ikke bare ha dratt?
Jeg har ikke sett det fungere slik enda.
Hvor lenge har du vært her?
Rundt ett år.
Jeg og far var i ganske ille stand når de fant oss.
De kunne redde kun én.
Veldig lenge, trodde jeg faktisk på dem.
Nå forstår jeg.
Far var større og sterkere.
Han ville ha kjempet tilbake. Han ville vært en trussel.
Forlot de han med vilje?
Og Dawn så en annen vei.
Hun bestemmer her, men bare så vidt.
Og det blir verre.
Defor stikke jeg når anledningen byr seg.
Jeg kom hit for å se etter onkel.
Jeg må tilbake til mor.
Hvor er hjemme?
Richmond.
Virginia.
Vi hadde vegger.
De syns jeg er mager.
De tror jeg er svak.
Men de vet ingenting om meg.
Om hva jeg er.
Om hva du er.
Shepherd, du har alt tatt et dobbelskift.
- Jeg tar over nå. - Greit, takk.
Jeg vet du ikke spiste frokost.
Fredsavtale?
Jeg behøver ikke mye.
Jeg blir ikke lenger enn nødvendig.
Du vet, dette er ikke en straff.
Jeg gir deg mat, klær, beskyttelse.
Når har slike ting vært gratis?
Jeg ba aldri om deres hjelp.
Men du behøvde det.
Prøv å se på det gode vi gjør.
Hardt som det var, reddet vi Joans liv.
Trevitts liv. Vi reddet ditt liv.
Jeg holder oss i live her.
Det er ikke en liten ting.
Vi har jobbet hardt for dette, Beth.
Og jeg tror at alt vi hadde før dette skjedde, ikke er tapt.
Og når vi endelig er reddet...
...når dette marerittet ender...
...må vi bygge opp igjen.
Du tror ikke noen kommer for oss?
Det finnes fortsatt folk som oss, Beth.
Folk som prøver å fikse verden.
Inntil da, må vi alle bidra.
Til kompromisser.
Om vi tar, gir vi tilbake.
Det er bare rettferdig.
Fortsett med å jobbe ned det du skylder...
...så kan du gå om kort tid.
- Om det er det du vil. - Det er det.
Vel, da må du spise.
Ellers blir du svak.
Du heler ikke, du må ha mer behandling...
...og du kan ikke gjøre jobben din.
Jeg vet at du ikke ba om dette.
Det gjorde ikke jeg heller.
Hmm.
Det var snilt.
Jeg henter Dr. Edwards.
Nei, vær så snill.
Ikke enda.
Jeg beklager.
Hun kan kontrollere dem.
Men hun lar være fordi det er enklere.
Fordi hun er feig.
Hva gjorde han mot deg?
Det har ingen betydning.
Det er lett å inngå en avtale med djevelen...
...når det ikke er du som må betale.
Mistet noe?
Dette er ditt, ikke sant?
Mmm.
Surt eple.
Slik som den Dawn fikk fra barneavdelingen.
Du kan vel få smake.
Se om du husker noe.
- Jeg vil ikke ha. - Kom igjen.
Jeg vil bare gi den til rett eier.
Ah, ah.
Ja. Slik.
- Akkurat slik. - La henne være.
Jenten skulle vært min.
Ingen er din, Gorman.
Ingen.
Og om du tror du får Joan tilbake--
Jeg vil få henne tilbake.
Tror du Dawn kan stoppe meg?
Jeg vil.
Stiller du opp, Doc?
Hva skjer når du blir syk, Gorman?
Når du får en infeksjon?
Når du bli bitt?
Hmm.
Jeg tror det vil være noen.
Noen andre enn deg.
Gorman.
Og kanskje noen i ledelsen som ikke er henne.
Hvorfor blir du her?
Du kan dra når du vil.
Hvorfor blir du her?
Velkommen til første etasje ved Grady Minne Sykehus.
Dette er ikke en vei ut. Det finnes ingen.
Ikke herfra.
Hvorfor brakte du meg hit?
Følg med.
Når jeg tenker for mye på det...
...kommer jeg hit ned.
Hvorfor brakte du meg hit?
Du spurte om hvorfor jeg ble.
Kom igjen. La meg fortelle deg en historie.
Når alt begynte, raporterte Dawn til en fyr ved navn Hanson.
De hadde ordre om å rense sykehuset...
...og flytte alle sammen til Butler Park.
Det nærmet seg midnatt når vi hørte jetflyene...
...bombene.
Skrikene.
Jeg var i tredje etasje.
Dawn og Hansons patrulje gjorde en siste runde.
Og vi visste det var ille.
Bare ikke hvor ille, før vi kom opp hit.
Byen hadde falt.
Og alle vi evakuerte...
...var bare borte.
I begynnelsen holdt vi oss for oss selv.
Til vi gikk tom for mat.
Vi begynte å gå utenfor, noen få samtidig.
Vi så folk som behøvde hjelp.
Som så vidt levde.
Men vi levde så vidt selv.
Jeg kunne ikke se vekk lenger.
Jeg fant en guttunge.
Brennemerker etter napalm på klærne, på huden.
Dawn sa vi måtte spare på resursene.
Vi inngikk en avtale.
Jeg brukte hva jeg kunne for å helbrede ham...
...og han ville kompensere for tjenestene ved å jobbe.
Nå...
Du er ikke problemet.
Vi mistet mennesker.
Det var problemet.
Hanson brøt sammen. Han tok noen beslutninger som drepte folk.
Dawn tok over ting.
Hun tok vare på ham.
Hun så oss gjennom alt.
Holdt oss sammen.
Holdt oss i live.
Kaller du dette å leve?
Vi puster enda.
Pasienter vi bringer hit, de puster enda.
Utenfor disse veggene, alene og ubeskyttet, ville de vært døde.
Vi ville vært døde.
Vi er ikke de som greier seg.
Ille som det blir...
...det er fortsatt bedre enn der nede.
Jeg bør tilbake.
Hva om du ser etter Mr. Trevitt og slutter for i dag?
Okay.
Han er stabil, han kan få 75mg til med Clozapin.
I morgen begynner vi på nytt.
Greit.
Du holder fortsatt på, hva?
Hei.
Nei.
Hva?
Nei.
Hva gjorde du mot ham?
Jeg-- Jeg--
Han var fin helt til dere to var alene med han.
Noe skjedde. Jeg vil at du forteller meg.
Det var et uhell. Beth skulle hente noen gassbind.
Jeg vasket gulvet. Jeg må ha koblet ut ventilatoren på et vis.
- Den stoppet kun et minutt. - Men det var--
Jeg fikk den til å funke igjen.
Ta han med til mitt kontor.
Dawn, det var et uhell. Det var et uhell.
Det var ikke hva som skjedde.
Han bare-- han begynte bare å riste.
Riste?
Vel, du ga han Clonazepam, ikke sant?
Cloz-- Clozapin.
Du sa Clozapin.
Nei, det gjorde jeg ikke.
Vær så snill!
Beth, vi må gjøre noe med Mr. Trevitt mens han fortsatt er varm.
- Jeg må stoppe det! - Vær så snill, stopp!
- Vær så snill! - Du kan ikke stoppe det.
Tror du ikke jeg vet det?
Noah er smart.
Han er nok min beste arbeider.
Men den historien han fortalte om ventilatoren?
Gutten er ikke god til å lyve.
Om du visste det, hvorfor--
Jeg ville ikke. Jeg måtte.
En god manns feil endte nesten alt for oss...
...og jeg lar ikke det skje igjen.
Alt vi gjør skal være for det felles beste.
I det øyeblikket det ikke er slik lenger...
...da er det over.
Tingen er, du er ikke det felles beste.
- Du er ikke sterk nok. - Jeg er sterk.
Hvor mange mennesker risikerte livet for å redde deg?
Her inne, er du en del av et system.
Avdelingene holder konstablene glade.
Desto gladere konstablene er...
...desto hardere jobber de for oss.
Og dette har ikke vært lett.
Det har vært kompromisser...
...men det fungerer.
Og etter de redder oss...
...vil vi hjelpe med å sette verden sammen igjen.
Fordi vi gir aldri opp.
Det er det gode vi gjør her.
Det er det gode du gjør her.
Det er hva som gjør deg verdifull.
Men der ute...
...er du ingenting.
Bortsett fra død eller noens byrde.
- For noe tull. - Åja?
Jeg så dette den natten du kom.
Er dette tull også?
Noen er bare ikke ment for dette livet, og det er greit.
Bare de ikke utnytter de som er.
Det er ikke så ille som det ser ut som.
Jeg er okay.
Se.
Smertestillende. Det gjør så vidt vondt.
Dawn trengte Trevitt til noe.
Det handlet om det.
Det syke er, hun er også fanget.
Vi er ikke fanget.
Jeg blir med deg.
Kjelleren er den raskeste veien ut.
Én lyd, og det kommer udøde.
Da lager vi ikke lyd.
Jeg kan følge med Dawn.
Hun har en reservenøkkel til heisen på kontoret et sted.
Kan du finne den?
Ja.
Kom tilbake.
hei der.
Jeg forstyrrer vel ikke.
Dawn ville bare ha tilbake nøkkelen sin.
Jasså?
Jeg var nettop med Dawn...
...og jeg husker ikke det.
Det går bra.
Kanskje hun ikke behøver å vite.
Kanskje det er en annen løsning.
Du vet?
Litt vinn-vinn for oss begge.
Hva sier du, Bethy?
Vil vi komme til en løsning?
God jente.
Joan derimot, er ikke en slik lagspiller.
Heldigvis for meg...
...så stritter du ikke i mot.
Ja, det er nok bare batteriet.
Jeg henter en til
Okay.
Beth.
Går alt bra?
Å, Joan lette etter deg.
Jeg så hun og Gorman på vei mot ditt kontor.
Takk skal du ha, Beth.
Klar?
Ja.
Når du er trygg, så kommer jeg etter.
Okay.
Noah?
Noah? Noah?
Kan du gå?
- Ja, det går bra. - Okay.
Der.
Hjelp.
Hvem faen tror du at du er?
Han angrep meg.
Akkurat slik som han angrep Joan.
Akkurat slik du lar ham.
Du vet hav som skjer her, og du lar det skje.
- Du lar det skje. - Slik at vi overlever.
Ingen kommer, Dawn.
Ingen kommer.
Vi vil alle dø, og du lot det skje for ingenting
Er nok klar igjen om et par dager.
Vel, det bør være nok.
Hvordan visste du at Trevitt var lege?
Det var derfor du lot meg gi han feil medisin, ikke sant?
Derfor lot du meg drepe ham.
For om han levde, ville det være en annen doktor...
...og Dawn ville ikke behøvet deg.
Hun ville ikke beskyttet deg.
Trevitt var en onkolog ved St. Ignatius.
Jeg kjente ham.
De ville hevet meg ut.
Kanskje Gorman...
...han ville kanskje ha drept meg.
Jeg hadde ikke noe valg.
Bruk alt du har.
Når de arresterte Jesus, nektet Peter for å være en av hans disipler.
Han hadde intet valg.
De ville korsfestet han, også.
Oversatt av Werstingvold